Det var bare et tynt teppe da vi gikk inn.
Har du sett, så vakkert.
ELSK MEG IGJEN
Det holder!
Fingrene mine er helt følelsesløse!
Takk.
Nattetemperaturen forventes å ligge rundt minus 10 grader.
Det er Meat Loaf.
Du liker jo ikke den sangen.
Skru den av!
Jeg er gift med en sviskeelsker!
Du elsker det, si at du elsker det.
Jeg har en teori.
At en jente er garantert å bli gravid hvis hun gjør det i bilen.
Hva?
Jeg har også en teori.
Den handler om øyeblikk.
Øyeblikk hvor ting støter sammen.
INSPIRERT AV FAKTISKE HENDELSER
Jeg tror at slike intense øyeblikk som snur livet opp ned, -
- faktisk gjør at vi oppdager hvem vi egentlig er.
4 ÅR TIDLIGERE
- Takk. - Nestemann.
Ett av mine desidert beste øyeblikk.
Du glemte parkeringsbilletten.
Jeg kom bare for å kose meg i køen.
Parkeringsbilletten er bare en bonus.
Jobber du på kunstskolen?
Nei, jeg er student der.
- Jeg heter Paige. - Beklager. Leo.
Vel, takk for denne, Leo.
Jeg la merke til, ikke for å være påtrengende, -
- men vi hører til den samme BP-sonen.
- Er det sant? - Ja.
- Du har et stort observasjonstalent. - Ja.
- Hva er en BP-sone? - Beboerparkeringssone.
Det høres veldig intimt ut.
Jeg tenkte at...
Jeg syns egentlig det ville vært naturlig at vi tok en drink sammen, -
- siden vi tross alt hører til den samme sonen.
- Ok. - Ok?
Ok.
Etter deg.
Velg en hånd.
Si fra hvis det er noe annet dere trenger.
Åpne den.
For nesen din.
For hodet ditt.
For hjertet ditt.
FOR SENERE
- Prompa du? - Nei.
Kanskje litt.
Det er jo helt skrudd.
Men totalt romantisk.
Jeg er så sinnssykt forelsket i deg.
Din kones CT-skanning viste indre blødninger i hodet.
Vi legger pasienter med hjerneskader i kunstig koma for å skåne organismen -
- og la hjernen helbrede seg selv mens hevingen går ned.
Og så vekker vi dem sakte igjen.
Saken er at vi alle er summen av alle øyeblikk vi har opplevd.
Med alle de vi har kjent.
Og det er de øyeblikkene som utgjør vår fortid.
De beste og viktigste minnene -
- som vi spiller om og om igjen inni oss.
Er du ikke sulten?
Hei! Hva driver du med?
- Ingenting. - Å? Hva er det, da?
- Ingenting. - Maten er klar.
Mater du dyret, kommer det bare tilbake. Og jeg er allergisk.
Slik du er "allergisk" mot koriander?
- Jeg hater koriander. - Men du er ikke allergisk.
- Jordbær? - Kjøper matvarer... dårlig tegn.
- Vi vet hva det betyr. - Hun er bra. Hun er maskoten vår.
- Takk. Tror jeg. - Heller henne enn den ilderen din.
Hun lager god kaffe. Vi beholder henne!
"Kino"? Du har stavet det feil.
Nei.
FLYTT INN
- Hva sa jeg. - Ja.
Jeg lover å hjelpe deg å elske livet.
Å alltid være øm og kjærlig og vise tålmodighet, slik kjærligheten krever.
Å snakke, når ord er påkrevd, og å tie sammen når de ikke er det.
Å være enig om å være uenige om jordbærkake.
Og å leve i varmen fra ditt hjerte, hvor jeg alltid vil høre hjemme.
Jøss... du satte lista ganske høyt.
- Skrev du løftene dine på menyen? - Ja. Hvordan det?
CAFÉ MNEMONIC
Jeg lover å elske deg dypt og inderlig -
- uansett hva, nå og i all evighet.
Jeg vil aldri glemme -
- at vår kjærlighet er en man opplever bare én gang i livet.
Og jeg vil alltid vite i dypet av min sjel, -
- at uansett hvilken motstand som måtte skille oss, -
- vil vi alltid finne veien tilbake til hverandre.
Tar dere hverandre til ektefolk for alltid?
Det gjør jeg.
Med den fullmakt som er gitt meg av staten Illinois...
Sikkerhetsvakter.
...erklærer jeg dere for mann og kone og bestevenner for livet! Kyss og løp!
KUNSTHØYSKOLEN I CHICAGO
Jeg har bare lagd én skulptur.
Dette går bare ikke.
- Å, herregud. - Det går bra.
Jeg må ringe dem og si at jeg ikke klarer det.
Kom, så legger vi oss.
Kom, jeg vet du vil legge deg sammen med meg.
Ikke! Nei, nei, vær så snill!
Hold opp!
Den der ser da veldig bra ut.
Den er ikke ferdig, men jeg kan allerede se et uttrykk.
Det er liksom et mørkt teppe som skjer der...
Og så et lyst element i kontrast der.
Det er abstrakt, men jeg syns det ser lovende ut.
- Hva er det? - Du må virkelig elske meg.
Ja, jeg gjør det.
Jeg forstår det, fordi det er skulpturen, -
- og dette er skraphaugen.
Og den vil jeg spare nå.
Et øyeblikk fylt av fysisk, mental-
- og alle andre slags former for kjærlighet.
Ikke stå for nært.
Hun vil være litt groggy, så gi henne litt rom.
Hei!
Det er så godt å se deg!
Paige... Ta det rolig.
Du er på sykehuset. Du var med i en bilulykke.
Du har slått hodet ditt, men det skal gå bra. Vi har latt deg sove en stund.
Hvordan har du det?
Jeg har vondt i hodet.
Det er helt normalt. Jeg skal gi deg noe smertestillende.
Var det noen andre som ble skadet, doktor?
- Du vet hvem jeg er, ikke sant? - Ja.
Du er doktoren min.
Jeg er mannen din.
Paige...
- Collins? - Du sa at alt var bra.
Hjerneskader er ikke som et beinbrudd eller kuttsår.
Hevelsen som presser mot skallen, kan forårsake små svekkelser.
Små svekkelser? Hun husker ikke hvem jeg er!
Hevelsen kan forårsake forvirring, tap av hukommelse og humørsvigninger.
Det er helt normalt.
Så det er min teori: at disse sterke øyeblikkene definerer hvem vi er.
Men jeg hadde aldri tenk over hva som ville skje -
- hvis du en dag ikke ville huske noen av dem.
- Hva gjør du? - Sover.
- Akkurat. - Jeg har tatt med noen klær.
Tusen takk.
- Jeg er litt sulten. - Ja vel.
Kom.
Jeg ville bare få et par ting på det rene når det gjelder oss.
- Fint. - Vi er altså gift.
- Og jeg har uryddig hår. - Det er å se det litt snevert.
Det tok så lang tid å gre, og du ville heller bruke tiden i atelieret.
Atelieret? Hvorfor har jeg et atelier?
Du er kunstner, billedhugger. En veldig god en.
Du jobber for tiden med fire skulpturer for vestibylen i Tribune Tower.
Alle ønsket seg den oppgaven.
Men ditt bidrag til 12X12-utstillingen på MCA var fantastisk, så du vant.
Hva med min juseksamen?
Har jeg ikke juridikum?
Jeg tror du manglet et par vekttall.
Siste gang jeg drømte om å bli kunstner, var på videregående.
- Se på det som en fordel. - Er hjerneskade en fordel?
Hun husker ikke hvem du er, eller noe av det dumme du har gjort! Ny start!
Tenk om hun har glemt at hun var forelsket i deg?
- Egentlig utrolig at hun valgte deg. - Du er mindre kjekk nå.
Dere er en god støttegruppe.
Men alvorlig talt, tenk om hun ikke husker meg.
Hva da?
Hun kommer til å huske deg, og alle oss. Vi er familien hennes.
Ja, jeg vet det.
Min kone Paige Collins var her i går?
De har visst flyttet henne opp til VIP-etasjen.
- Det høres dyrt ut. - Betalt av donasjoner.
Ned gangen og heisen opp til tredje.
Langtidshukommelsen din er intakt, -
- og resten vil nok komme med tiden.
Hr. Collins? Godt du kom.
Dette er helt sprøtt. Jeg er Leo, mannen til Paige.
Aner du hvor nedslående det var å høre via andre -
- at min datter hadde ligget på intensiven i ukevis!
- Du skulle ha ringt oss. - Jeg beklager.
Har du aldri truffet foreldrene mine? Hvorfor har dere aldri møtt ham?
- Hva er neste skritt nå, doktor? - Hun bør gjenoppta sine vante rutiner.
Og så bør hun begynne hos en nevropsykolog.
Hun skal få det beste av behandling og spesialister.
Og så skal du hjem.
Mor kan sette rommet ditt i stand, og jeg kan ta litt fri fra jobben.
Ikke for å være uhøflig, -
- men doktoren anbefaler at hun gjenopptar sitt vante liv.
Det vil si livet sammen med meg.
- Men hun husker ikke det livet. - Det kommer hun til, sa doktoren.
Nei, hun vil kanskje huske det.
Det er bedre at hun kommer hjem og friskner til hos folk hun kjenner.
- Det er Paiges beste som betyr noe. - Du har jo ikke engang spurt henne!
Kan dere slutte å krangle!
Vi behøver ikke å bestemme noe nå.
Gå hjem og ta det litt med ro. Det har nok alle behov for.
Hvordan kan det være at du aldri har møtt foreldrene mine?
Du har ikke snakket med dem i årevis.
Hvorfor ville jeg bryte forbindelsen med dem?
- Det skjedde før vi traff hverandre. - Snakket vi aldri om det?
- Jo, vi gjorde det. - Og?
For det første ville du flytte til byen og begynne på kunstskolen.
Faren din ville at du skulle studere jus.
Han var fast bestemt på hva du burde gjøre.
Og så eskalerte det derfra.
Det jeg husker, er at jeg studerte jus, og at jeg var forlovet med Jeremy.
Jeg... Jeg vet ikke.
Paige!
Det beste å gjøre akkurat nå, -
- er å gjenoppta livet ditt sammen med meg.
- Du hørte hva legen sa. - Men jeg kjenner deg ikke.
Skal jeg liksom kjøre hjem til deg og bo der?
- Hjem til ossl - Uten bevis på at vi var kjærester.
- Vi er gift! - Folk gifter seg av mange grunner.
- For eksempel? - For å få oppholdstillatelse.
Jeg er fra Cincinnati.
Skrev jeg dagbok?
Nei, ikke det jeg vet.
Dette er alt jeg hadde å ta på.
Du ser fin ut. Vi skal jo rett hjem.
Paige?
- Så nå skal du endelig forlate oss? - Ja, det er det de sier.
Du kan ikke kjøre bil, før jeg sier fra.
Men bortsett fra det, vil jeg bare se deg om 4-6 uker.
- Tusen takk. - Er du klar? Da går vi.
Vent litt. Jeg har en talepost. Fra før ulykken.
- Du ba om bevis. - Greit. La oss høre den.
Hei, skattl Jeg beklager, jeg er fremdeles i atelieret.
Jeg savner deg så veldig at skulpturen begynner å ligne på deg.
Hva gjør du, kjekken?
Jeg trenger til litt Leo-tid...
Ring meg, da. Elsker deg.
Jeg vet ikke... Når man hører det igjen, beviser det vel ikke noe.
Jo da, det er søtt.
Jeg høres... glad ut.
Hør her...
Du kuttet ut jusstudiene, du brøt forlovelsen og flyttet til byen.
Det var valg du tok lenge før vi traff hverandre.
Du skylder deg selv å respektere de valgene, i hvert fall foreløpig.
- Dette er ikke riktig, Paige. - Jeg lover å ta vare på henne.
Kom hjem sammen med meg.
Vi løser dette sammen.
Jeg kunne jo prøve det.
For å se om det vil hjelpe på hukommelsen.
Jeg kan jo alltids flytte hjem hvis jeg ombestemmer meg.
Jeg giftet meg vel ikke uten grunn.
- En reservert bekreftelse. - Men det er nok for meg.
Jeg ser ut som en gærning.
Jeg syns du ser flott ut.
- Hvor er det vi bor? - På nordsiden.
- Hvem er president? - I landet?
- Obama. - Senatoren?
- Ja. Du stemte på ham. - Gjorde jeg det?
Velkommen hjem!
Overraskelse!
Så godt å se deg!
Vi var på sykehuset hver dag, men Leo ville ikke at vi skulle overvelde deg.
- Vi savner deg virkelig. - Vi er altså... gode venner?
Jeg er Sonja.
- Dette er kjæresten min Kyle. - Hei, Paige.
- Jim. - Du ser godt ut, Paige!
- Og Lily. - Har du holdt deg i form på sykehuset?
- Hei, Paige. - Og Josh.
Jeg... unnskyld meg.
Takk for at dere kom. Beklager at det ble slutt så tidlig.
Går det bra?
- Hva tror du? - Jeg vet. Det er overveldende.
Nei. Det ville vært overveldende å komme hjem -
- til en fremmed leilighet med en mann jeg ikke kjenner.
Det ville vært overveldende.
Men å komme hjem til alt det -
- pluss huset fullt av folk som trekker og drar i meg og klemmer meg -
- og er høylydte og snakker om mer dritt som jeg ikke husker, -
- det er bare helt på trynet!
Det var ikke meningen at det skulle være så mange.
Kan du ikke bare gå, vær så snill.
Paige, jeg er lei for det.
- Har du ærlig talt ikke tenkt å gå? - Unnskyld.
Selvfølgelig.
Jeg er lei for det!
Å, herregud. Mor kommer til å drepe meg.
- God morgen. - God morgen.
- Hva? - Du banket ikke på!
Gammel vane. Beklager.
Det er ikke det at du ikke har sett det før.
- Ikke morsomt. Du bør banke på. - Beklager.
- Du ser fin ut. - Syns du?
Den er det eneste jeg har lyst til å ha på meg.
Den er faktisk min.
Det går bra.
Du ser på meg som om jeg var et dyr i bur?
Jeg prøver også bare å venne meg til dette.
- Pleier du alltid å diske opp slik? - Det er et plaster på såret for i går.
Det var så utrolig idiotisk av meg.
Nei, vær så snill. Ikke bekymre deg om meg.
Bare lev livet som du pleier.
Jobber du? Har du en jobb?
Ja, hvis den eksisterer ennå.
Jeg har et opptaksstudio.
Stilig!
Hva pleier jeg å gjøre til vanlig?
Du pleier å stå opp og lage kaffe.
Nei, jeg skal gjøre det!
Nei, den er min.
Du spiser ikke kjøtt.
Så pleier du å sjekke e-posten og betale regninger.
Men du husker vel ikke noen passord eller kontonummer.
Så da får vel jeg gjøre det.
Og så drar du til atelieret. Jeg kan kjøre deg og vise deg arbeidet ditt.
Jeg trenger ikke å ta opp alt med en gang.
Bare gå på jobb, du, så kan vi lage puggekort senere.
- Mener du det? - Ja, det går bra.
Greit. Se her...
Her er nøkler og telefon. Hvis du trenger meg, så er alle numrene der.
Ha en fin dag.
Hei, Lil. Hva skjer?
Typen med spisse sko er dritdårlig til å kysse. Tror jeg dropper ham.
- Greit. - Ellers har det vært et rent helvete.
- I går var vi dobbelt-booket. - Et luksusproblem.
Med bare ett studio, er det umulig å påta seg begge jobbene.
Dune reklamebyrå var ikke fleksible, så de gikk til Soundspace.
Gi deg! Dune er en stor kunde, de bør alltid ha forrang.
Det vet du!
Jeg kan ikke både være lydtekniker og sentralborddame.
- Jeg hadde en god fraværsgrunn. - Ja, og jeg er ikke sinna.
Ting går bare litt skeis.
Jeg er her nå.
- Hvordan går det med henne? - Bedre.
Hun er...
Takk skal du ha. Jeg klarer meg.
Ok. Fint.
- Så du kommer til kundemøtet 15.30? - Ja.
Jeg går hjemom og skifter -
- og ser til Paige, og så kommer jeg.
FLERE BEVIS
Jeg lover å hjelpe deg å elske livet.
Å alltid være øm og kjærlig, -
- og vise tålmodighet, slik kjærligheten krever.
Å snakke, når ord er påkrevd, og å tie sammen, når de ikke er det.
Å være enig om å være uenige om jordbærkake.
Og å leve i varmen fra ditt hjerte, hvor jeg alltid vil høre hjemme.
Skrev du løftene dine på menyen?
Merkelig.
Jeg vil elske deg dypt og inderlig uansett hva, nå og i all evighet.
Vår kjærlighet er en man opplever bare én gang i livet.
Og jeg vil alltid vite i dypet av min sjel-
- at uansett hvilken motstand som måtte skille oss, -
- vil vi alltid finne veien tilbake til hverandre.
- Å, hei. - Hei.
Kan jeg få en... en sånn.
- Vil du ikke ha en av de vanlige? - Har jeg en vanlig?
Jo, takk. Gi meg en av de vanlige.
Skatt?
- Hva kan jeg hjelpe deg med? - Kan jeg få låne telefonen?
Hei, Lil. Ja, jeg vet at den er 15.30, men jeg må finne Paige.
Nei, jeg vet ikke. Finn på noe!
Jeg visste ikke hvem andre jeg skulle ringe.
Sett deg inn, jenta mi.
- Går det bra? - Ja da.
- Hei! - Hei.
Hvor har du vært? Jeg begynte å bli nervøs.
Beklager. Jeg gikk meg bort, fysisk, og mentalt også, tror jeg.
Du skulle ha ringt.
Jeg glemte telefonen og kan ikke nummeret ditt.
Jeg ringte mor, og vi hadde en fin dag sammen.
Hun inviterte oss til middag i kveld.
Middag? Ja vel.
- Du behøver ikke å gå. - Jo, du kan jo ikke kjøre selv.
Men det er ikke derfor.
Kanskje jeg våkner i morgen og husker alt.
Men for øyeblikket er de det eneste jeg er sikker på.
Ok. Vi går.
Har du tenkt å skifte?
Jeg skal skifte.
Ta til venstre ved Caldwells, til høyre ved blindveien, -
- så er det sjette hus på høyre hånd. Prestleys har ny postkasse! Så fin.
Denne buketten sier ikke akkurat unnskyld for at vi har brutt kontakten.
Men siden jeg er hjerneskadet, vil de kanskje overse det.
Du skulle kjøpt forglemmegei.
Morsomt.
Det er faktisk morsomt.
Far vil be deg kalle ham Bill, men han foretrekker egentlig hr. Thornton.
- Søsteren min heter... - Gwen.
Jeg vet mye om familien din, Paige. Vi er gift, vet du.
Er du forlovet!
- Dere passer veldig godt sammen. - Takk, Paige.
- Det er en evighet siden. - Er det?
Det er rart hvordan alle ser litt eldre ut. Særlig deg.
Å, så godt å ha deg tilbake igjen.
For å feire at Paige er hjemme igjen, har jeg laget yndlingsmiddagen din.
Filet mignon.
Vær så snill og sett dere.
Før vi begynner, syns jeg vi skal ta en skål. Kjære?
En skål for familien min!
Jeg er så heldig som har disse tre vakre damene i mitt liv.
Og når vi alle er samlet, blir det dobbelt lykke.
Velkommen hjem, Paige. Skål for familien!
Leo, hvordan er det med din familie? Ser du dem ofte?
- Nei. - Det var synd.
Foreldrene mine er døde. Jeg har Paige.
Hun er familien min nå.
- Og hva arbeider du med, Leo? - Jeg har et lydstudio nede i byen.
Det var Paige som oppfordret meg til å drive det på heltid.
- Gjorde jeg det? - Ja.
Er ikke det en utdøende bransje?
Kan ikke folk innspille like god kvalitet hjemme?
- Brian... - Hva?
Jeg liker musikk med varme og sjel.
Som den romklangen på gitaren på Scotty Moors "Mystery Train".
Du kan ikke få til det med en PC. Du trenger et virkelig rom.
Du må ha musikere som spiller sammen i det samme rommet.
Så for å svare på spørsmålet ditt, så er det kanskje en utdøende bransje.
Du kan innspille med høy kvalitet hjemme.
Men... du kan ikke få til Elvis' Sun Sessions på den bærbare.
- Absolutt alle kommer! - Det kan bli for sterkt for Paige.
Nei da, det føles faktisk bra her.
Er ikke det Diane Chain?
Jo, men vi er ikke så gode venner lenger.
Herregud, du har vært lenge borte.
Lykke til.
Leo, dette er venninnene mine fra videregående. Shana, Carrie og Lizbet.
Hva med meg? Skal du ikke introdusere meg?
- Hei. - Hei.
- Unnskyld. Dette er... - Jeremy.
- Lenge siden sist. - Er det det?
Det virker ikke sånn. Du har ikke forandret deg noe særlig.
Jeg er Leo. Mannen til Paige.
- Noe å drikke? - En Disaronno sour.
- En mojito med blåbær. - Hva?
Ja, jeg husker det.
Husker du i 9. Klasse da vi skulle pynte oss til juleballet?
- Vi skulle krølle håret ditt... - Og så holdt vi på å svi det av.
Ja, det husker jeg! Endte det ikke med at jeg gikk med alpelue på ballet?
Hun lignet en tekkelig ung dame som drikker mojitoer.
- Som en liten, dum husmor? - Ja.
- Og hun sto og flørtet med Jeremy. - Eksforloveden?
Nei, nei. I hennes øyne er de fremdeles forlovet.
Hun var irritert på den fremmede mannen sin som satte en stopper for romansen.
Det var mye å fordøye på en gang.
- Hva tenner hun på? - Paige?
Nei, moren hennes... Ja, Paige.
- I senga, mener du? - Ærlig talt, Leo.
Det er privat. Det er en sak mellom henne og meg.
Jeg skal ikke si noe.
- Hun liker å bli kilt. - Er det sant?
- Du sa du ikke skulle si noe. - Jeg gjør ikke det. Kinky er greit.
Ikke sånn. Det får henne bare til å slappe av når hun er opphengt i noe.
- Så prøv det, da. - Syns du det?
Ja, hva har du å tape?
- Hei, Lisa. - Hei. Paige?
Jeg har lang erfaring med disse folkene...
Det dukket plutselig opp noe veldig viktig. Jeg ringer deg tilbake, ok?
Hei.
Husker du den gangen ved vannet -
- da du sa at du alltid ville støtte meg, uansett hva?
Den kvelden i båthuset?
Kan du fortelle meg hva som skjedde med oss?
Du er den eneste som kan gi en fyr på båten og be om en forklaring etterpå.
- Så jeg slo opp med deg? - Hardt og brutalt, rett før bryllupet.
Hvorfor?
Det lurer jeg og alle kameratene mine og to jenter etter deg også på.
Jeg må ha hatt en eller annen grunn.
Du forandret deg.
Du begynte å snakke på en annen måte, kle deg annerledes.
Du ville ikke studere jus lenger.
Og du var i hvert fall ikke sikker på om jeg var den rette lenger.
- Ga jeg deg tilbake ringen? - Ja, det gjorde du.
- Hvem har den nå? - Ingen foreløpig.
Men jeg har vært sammen med Rose, fra klassen til Gwen, i et års tid.
Jeg kunne ikke vente i all evighet.
Du kunne ikke ha forutsett at jeg skulle få en hjerneskade -
- og glemme bruddet og dukke opp på kontoret ditt og kreve svar.
Hva feiler det deg?
Nå skal jeg ikke forstyrre deg i arbeidet lenger.
Beklager. Jeg hadde ikke ventet dette.
Sånt skjer.
Jeg ante ærlig talt ikke hvor jeg var på vei, før jeg endte opp her.
Jeg syns bare det virker så vanvittig at jeg har stengt alle ute i fem år.
Jeg får det bare ikke til å stemme.
- Hei. - Hei.
Hvordan var dagen din?
Helt grei. Det er deilig å være hjemme hos deg igjen.
- Unnskyld at jeg roter sånn. - Alt i orden.
- Lager du en collage? - Pleier jeg å gjøre det?
Nei, ikke så vidt jeg husker.
Jeg ble bare så inspirert av å treffe alle sammen i går.
- Inspirert til å lage collage? - Jeg ville lage en tidslinje.
Over livet mitt.
Så bra. God idé.
Jeg har rotet gjennom sakene dine, håper det er i orden.
Det som er mitt er ditt. Jeg har til og med en skriftlig attest på det.
Ja, jeg fant den. Den hører til bunken for i fjor.
Jeg startet her med gamle familiebilder fra da jeg var liten.
De var enkle å sortere, for jeg husker fra den tiden.
- Det er jo bra. - Jo.
Jeg prøver å finne det siste minnet jeg har, før alt bare gikk i sort.
Hva er det siste du husker, da?
Jeg tror jeg var på Macaroni Grill og spurte etter ristet ravioli.
Jeg husker ikke hva de svarte.
Det er det siste jeg husker før jeg våknet på sykehuset.
Å nei, hvordan skal vi få vite om de hadde ristet ravioli?
- Dette kan ikke være sant. - Slapp av.
Nei, vær så snill, ikke gjør det.
- Kom igjen. - Hva er det du driver med?
Beklager.
- Var det en av greiene våre? - Ja, på en måte.
- Unnskyld. - Rolig.
Du vil huske alt sammen før eller siden. Vi bare fortsetter med det vante.
Det ordner seg.
Jeg tror jeg er klar for å se atelieret mitt nå. Vil du vise meg det?
Så klart. Kom.
Det er det første atelieret du har hatt for deg selv.
Kult sted, hva?
Du var litt usikker på om du likte det.
Men så fikk du den ideen å brenne noe tørket salvie -
- som du kjøpte av en fyr på hjørnet av Diversey.
Vi tente på det og veivet det rundt, -
- men så viste det seg bare å være gammel salat.
Så vi viftet rundt med brennende salatblader.
Men det gjorde susen, for etter det, ville du ikke være andre steder.
Du kom inn hit, satte på musikk og fordypet deg i et prosjekt, -
- og jeg måtte komme og minne deg om at det var tid å ta kvelden.
- Dette var noe du arbeidet på. - Hva skal det forestille?
Jeg er ikke sikker på om du visste det selv.
Kom hit.
Hjelp det til å finne ut hva det har lyst til å være.
Ok... Jeg vet ikke helt hvordan man bruker denne tingen.
Jo, det tror jeg du gjør. Vent litt.
Det var bedre. Kom igjen! Bare prøv.
Kan du dempe musikken litt?
Du pleide å spille mye høyere. Det var utrolig at du kunne konsentrere deg.
Jeg har vanvittig vondt i hodet! Skru av musikken!
Jeg prøver å hjelpe deg!
Men jeg er ikke punchballen din.
Vi snakker ikke sånn til hverandre.
Dette er vanskelig for meg også, Paige.
- Paige? - Ja.
Jeg stakk innom det portugisiske bakeriet du er så glad i, -
- og kjøpte noen...
- Er det noen her? - Ja.
- Leo. - Hei.
Søsteren min drukner i alt dette med bryllupet og forlovelsesfesten osv.
Så vi tenkte Paige kunne komme og hjelpe henne litt.
Det virker som det riktige å gjøre, å være der og hjelpe Gwen.
Ja vel. Men hva med livet ditt her?
Alle de uferdige prosjektene?
Jeg snakket med folkene på Tribune, og de var veldig forståelsesfulle.
Far låner meg penger, så jeg kan betale tilbake forskuddet jeg fikk.
Jeg klarer ikke å gjøre det ferdig.
Kom ut når du er klar.
- Bare til bryllupet er overstått. - Ikke stol fullt og fast på dem, ok?
Jeg skal ikke slutte meg til en kult. Det er familien min.
- Jeg vet det, men... - Men hva?
Kan jeg i hvert fall få gi deg en pinlig klem?
- Hvordan føler du deg? - Helt fin.
Ikke følt deg svimmel eller søvnig?
Flott. Jeg er veldig fornøyd, og CT-skanningen ser utmerket ut.
For en lettelse!
- Hvordan går det med hukommelsen? - Ikke så bra.
- Det er ikke normalt, hva? - Ingenting ved hjerneskade er normalt.
- Paige er helt seg selv igjen. - Fantastisk.
Kan jeg få snakke litt med Paige alene?
Det går bra.
Takk skal du ha.
- Ønsker du å gjenvinne hukommelsen? - Ja.
Mange er redde for at de da også vil huske ulykken, -
- men det er sjelden tilfelle.
- Jeg er ikke redd for å huske ulykken. - Hva er du redd for da?
Jeg tror... Jeg vet ikke...
Hva hvis jeg ikke likte det livet jeg hadde, eller likte det for mye...
Jeg vet ikke.
Jeg har ikke mye erfaring på det psykiatriske området.
Men du bør prøve å fylle hullene.
Du kan velge et annet liv.
Men hvis du ikke er åpen for å huske, vil du leve i frykt for fortiden.
Hei, her er jeg.
- Og hvem er de? - Knife Skillz...
Ok, Mikey, det høres herlig ut. Skal vi ikke bare ta den?
- Jeg har tenkt å ta den. - Bassen spilles på én tone.
Bra! Vi prøver igjen.
- Jøss, du ser ny ut. - Ja, litt samme stil som Kanye.
Jeg ville heller sagt Michael Buble. Det er bra uansett.
Jeg kommer til å være litt inn og ut en stund.
Dritbra, Michael. Bare ta det fra toppen eller midten eller noe.
Folk kommer hit for å jobbe med deg.
Jeg gjør så godt jeg kan, men du er nødt til å være her.
Hvis Paige er i Lake Forest med familien sin, så må jeg være der.
Jeg må få kona mi til å forelske seg i meg igjen.
- Bra at dere fant hverandre. - Hei! Vis oss ringen, da.
Nedtellingen er i gang. En uke igjen av ditt tidligere liv.
- Hvordan kjennes det? - Jeg har det helt fint.
Men jeg blir litt svimmel hvis jeg tenker på det for lenge.
Nei, skatt, jeg blir svimmel på den gode måten. Som panikk eller spenning.
- Panikk og spenning er ikke det samme. - Det kommer 400 gjester.
- Merker du at det prikker i fingrene? - Ja. Er det dårlig?
Hører du på Radiohead? Tom York snakker mye om svimmelhetsanfall.
Han sier at når det prikker i fingrene, så vet han at han skaper noe genialt.
Og så blir han så gira når han spiller at han nesten konker ut.
For meg høres det ut som om du har noe genialt på gang.
Det er en du må hilse på.
Var det sant?
- Paige? - Hei, Leo.
- Hva er det? - Du har fått ny frisyre.
- Det kler deg. - Takk.
Jeg ville spørre deg om noe. Hva er yndlingsboken din?
- Sikkert ikke den du husker. - Det er det samme.
"Huset ved stranden" av James Patterson.
Greit. "Huset ved stranden."
- Noen har sikkert lånt den av deg? - Ja. Gwen, tror jeg.
Du har sikkert ønsket at du ikke hadde lest den, så du kunne lese den igjen.
Ja, jeg tror det.
- Det er sånn vi bør se på dette. - Hva mener du?
Du husker ikke hvordan vi møttes og hvordan vi ble forelsket.
Og det er fælt.
Det var det beste som har hendt meg.
Tenk så utrolig bra det ville være å få oppleve det en gang til.
Som å lese yndlingsboken din for første gang.
Derfor vil jeg be deg ut på en date.
- En date? - Som om det var første gang vi møttes.
Jeg vet ikke... Bryllupet skal snart stå...
Hvis vi går ut før det, så kanskje jeg kan være din kavaler på bryllupet.
Jeg skal legge inn et godt ord for deg.
Ja vel. En date.
Jeg har et forslag, men da må vi inn til byen. Er det greit for deg?
- Greit. Bare jeg er hjemme før kl. 10. - Jøss.
Har du tenkt å overnatte allerede etter den første daten?
Jeg er bare litt sjokkert.
Jeg sørger for at du kommer hjem i kveld.
Hvis du vil bli natten over, så...
Skal vi bare se hvordan det går? Greit.
- Skal vi gå ut? - Ikke nødvendigvis.
Er det nå jeg oppdager at du ikke er mannen min, -
- men en gærning som har tenkt å kvele meg med håndvesken min?
Nei, på akkurat denne parkeringsplassen var det vi møttes første gang.
Nå skal jeg ta deg med på en liten reise i fortiden.
- Det smakte kjempegodt. - Er du klar for desserten?
Dessert? Vi har jo nettopp spist vafler.
Dette er middag.
Disse er desserten.
- Hvordan kan man vite hva de smaker? - Det er som sjokolade-russisk rulett.
Vi lot oss overraske av de vi likte og de vi ikke likte.
Greit.
- Og... den var ikke god? - Den likte jeg ikke.
Prøv denne, den tror jeg du liker.
Hva sa jeg?
Din tur.
Vi gjør det på omgang.
Vent til du smaker kakaoen her. Vi pleide å komme hit når det snødde.
Prøver du å gjøre meg til diabetiker eller bare feit?
Det sitter fast i håret ditt!
Pleier vi å komme hit om kvelden og se på vannet?
Ikke helt riktig.
Jeg er ikke...
Nei da!
Vi skulle bade en gang om måneden, og vi har ikke gjort det i april ennå.
Første gang var i juli.
Hvorfor skulle vi gjøre det?
En kelner vi snakket med sa at han pleide å gjøre det.
Han var 80. Så vi tenkte at da kunne vi det også.
Avtalen var uten våtdrakt, men... Jeg gjør et unntak for deg.
Ok. Snu deg.
Snu deg rundt!
- Ok. - Ingen våtdrakt?
Vi sa ingen våtdrakt.
Å nei, nei!
Takk.
- Varme! - Venstre øyelokk har frosset fast!
Jeg er helt følelsesløs i fingrene!
Jeg kjenner ingenting.
Jeg vet ikke hva din Paige gjorde på den første daten, men med meg...
Du kommer bare til base 1.
Ok.
Jeg kan bedre enn det. Leppene er ennå numne.
Jeg liker det.
Toppen til base 2.
Dette er helt perfekt.
- Takk for at du ville gå ut med meg. - Jeg har hatt det kjempefint.
Jeg har savnet deg, savnet livet vi hadde, og å være sammen med deg.
Jeg elsker deg.
Jeg tror... det er best jeg går inn nå.
- God natt. - God natt.
Hei!
- Sitter du her? - Har du vært ute med Jeremy?
Nei, jeg var ute med Leo.
Jeg liker ham.
Ja, jeg også.
Er alt i orden?
Jeg har aldri sett deg sånn før.
Er dette å gråte, den nye deg?
Jeg aner ikke hva som er meg. Jeg har en tatovering!
Jeg er også vegetarianer.
Det var akkurat som før, bedre, faktisk.
Alt jeg forelsket meg i hos Paige, er der ennå.
Du tar det sikkert som en bekreftelse på deres kjærlighet og ekteskap.
Men for henne var det sikkert en fet første-date.
Så vent i tre dager før du ringer.
Skal jeg vente i tre dager før jeg ringer min egen kone?
- Minst. Dette er et spesialtilfelle. - Vi ses på bryllupet på lørdag.
Det var så tydelig at vi tilhører hverandre.
- Tydelig for henne eller for deg? - For oss begge!
Paige? Nå må vi begynne på bordkortene!
Før du begynner på det, -
- så har jeg en liten overraskelse til deg.
Husker du Ray Porter? Han underviste i forfatningsrett på Northwestern.
Han og jeg skrev for juridisk tidsskrift. Vi er eldgamle venner.
Han er nå sjef for juridisk fakultet, -
- og de vil la deg begynne å studere igjen.
Jeg har jo ikke engang søkt.
Det ordnet jeg.
Dette er jo helt sprøtt.
Det er som å få en helt ny sjanse i livet.
- Ser ut som du trenger en drink. - Jeg har fått et par.
Men du har ikke smakt denne.
Godt å ha deg på tomannshånd.
Vi har aldri fått sjansen til en prat.
Kult.
Gratulerer.
- Den er god. - Ja, det er den.
Jeg har tenkt på dette, -
- og jeg tror det beste er at vi tar over fra nå.
Tar over hva da?
Dette med Paige.
Hun hadde ikke helseforsikring, fordi dere valgte den livsstilen.
Du må være tynget av gjeld nå?
- Men jeg vet også om en utvei. - Hva er det?
Skill deg fra henne.
Du har bare sett starten på regningene.
Jeg tror ikke dette er tiden eller stedet for å diskutere dette.
Hvis det å miste arbeidet ditt ikke betyr noe for deg, -
- så hva med å gjøre det som er det rette for Paige?
- Og du vet hva det er? - Faktisk, ja.
For en hykler! Hvis familien betyr så mye for deg, -
- hvorfor prøvde du aldri å gjenoppta kontakten med Paige?
Du er en stor feiging.
Skal jeg introdusere deg for folkene? Ikke gøy å være en outsider.
- Jeg er ingen outsider. - Greit, du ser bare litt guffen ut.
- Jeg bare venter på Paige. - Lykke til med det.
- Du liker dette, hva? - Hva liker jeg?
Paige går fra deg og slår seg sammen med en fyr som ingen skjønner seg på.
- Og nå ser du at hun avviser alt det. - Jeg må innrømme at det er litt kult.
Vet du hva jeg syns er kult? Paige fortalte meg alt om deg.
Ja vel?
Hun fortalte at da dere var sammen, kunne hun våkne i panikk om natten -
- og spørre seg selv: "Er dette alt?"
Hun har fortalt deg alt, sier du?
Også at hun oppsøkte meg her om dagen?
Eller sluttet hun å fortelle deg alt da hun glemte hvem du var?
Du elsker henne, og du tror du skal få henne tilbake.
Men saken er at hun vokste fra deg.
- Hvorfor skulle ikke det gjenta seg? - Takk for det rådet.
Jeg skal tenke over det i sengen med din kone.
Leo!
- Paige, vent! - Hva er det du tenker på?
Jeg blir sinnssyk av å gå her og oppføre meg som en klovn.
Jeg står på hodet for å redde det vi hadde.
Mens du kaster deg i armene på Jeremy.
- Det er urettferdig. - Å, er det det?
Jeg ser måten du ser på ham på.
Jeg kjenner det igjen fra hvordan du pleide å se på meg.
- Leo... - Vi får se det i øynene.
Du får ikke tilbake hukommelsen.
Jeg er bare en fremmed for deg.
Jeg vil ikke såre deg.
Jeg bare...
Jeg er så lei av å skuffe deg.
Jeg skjønner.
Jeg er så lei for det.
Jeg går og ber Gwen og Ryan om unnskylding.
Nei, det går bra.
Det blir alltid en god historie av slike bryllupsskandaler.
Til slutt.
Hvordan kan du se på jenta du elsker og si til deg selv at nå må du gå.
Leo?
Jeg håper at jeg en dag blir i stand til å elske deg som du elsker meg.
Du har fått det til før, -
- så du kan gjøre det igjen.
Faen. Du er her og ikke der.
- Hvordan går det? - Jeg er ferdig. Det er slutt.
- Jeg gir opp. - Det er ikke din stil.
Hvis det var meningen, så ville vi vært sammen.
Jeg husker første gang vi var på den greske restauranten på hjørnet.
På en stor banner sto det: "Nå serveres suppe."
Og jeg begynte å snakke i vei -
- om alle hindringene innehaveren måtte ha overkommet -
- for å oppfylle sin livs drøm om å servere suppe.
Og da jeg holdt opp å snakke, -
- var hun helt stille en stund, og så...
Det var liksom som et utpust.
Som om hun sa det til seg selv:
"Jeg elsker deg."
Det ble liksom hengende i luften.
Det var første gang hun sa det.
Jeg ville ikke engang svare, jeg ville bare fortsette å høre det.
Det var to uker etter at vi traff hverandre.
Det tok henne bare to uker å forelske seg i meg da.
Hun elsker meg ikke.
Underskriv der, er du snill.
Kom her, kamerat.
Diane?
- Hei. - Hvordan går det?
Du... jeg vet det er lenge siden.
Jeg har vært borte en stund.
Jeg fikk aldri sagt unnskyld.
Jeg hadde en merkelig periode akkurat da.
Faren din gjorde det slutt, da moren din konfronterte ham med forholdet vårt.
Jeg har villet at du skulle vite det.
Jeg vil ikke rippe opp i gamle sår, -
- men jeg har virkelig behov for å si unnskyld.
- Jeg er glad for at du sier det. - Du var alltid en veldig god venn.
Skulle ønske jeg kunne gjengjelde vennskapen.
Liljene var ikke pene, så jeg tok solsikker i stedet.
- Jeg hadde tenkt å fortelle deg det. - Du visste det?
Du visste det hele tiden.
- Jeg beklager. - Ikke snakk til meg.
Hei, hvor har du vært i dag?
Paige?
Jeg traff Diane Chain på butikken.
Det var derfor jeg dro, ikke sant? Fordi jeg oppdaget det.
Jeg vet knapt nok hvem jeg er, og så viser det seg at du lyver for meg!
Du har brukt ulykken til å dikte om fortiden!
Jeg holdt ikke ut å miste deg igjen.
Aner du hvor forrådet jeg føler meg nå?
Jeg beklager, Paige. Vi har ikke vært så lykkelige på flere år.
- Endelig var du tilbake. - På deres betingelser!
- Nei! - Jo! Som vanlig.
Han var utro med min venninne!
Hvordan kan du fortsette å leve sammen med ham?
Jeg hadde tenkt å reise fra ham.
Jeg var pakket og klar.
Men en ettermiddag da jeg var helt alene hjemme, -
- så jeg gjennom gamle bilder -
- av deg -
- og søsteren din.
Huset var så fylt av oss alle sammen.
Vi var en familie, Paige.
Og i det øyeblikket innså jeg at det var det eneste som tellet for meg.
Og jeg kunne ikke...
Jeg kunne ikke reise.
Så du bare lukket øynene.
Nei, jeg valgte å bli hos ham -
- på grunn av alt det han hadde gjort riktig.
Og ikke reise fra ham på grunn av den ene feilen han hadde gjort.
Jeg valgte å tilgi ham.
Kanskje Leo har rett?
Kanskje jeg ikke kan oppdage hvem jeg er, når jeg er omgitt av dere.
Paige?
- Beklager. - Er det noe galt?
Dere trenger visst å snakke sammen, så jeg bare...
Vi snakkes.
Beklager.
Hva har skjedd?
- Kan jeg spørre deg om noe? - Ja.
Bare spør om hva du vil.
Visste du at far var utro?
Ja. Jeg visste det.
Hvorfor sa du ikke noe?
Jeg var på nære nippet mange ganger.
Men det føltes ikke riktig å skulle drive deg bort fra familien din igjen.
Jeg ville at du skulle elske meg, men ikke på den måten.
Jeg ville fortjene det.
Jeg tror bare ikke at jeg har råd til å miste dem akkurat nå.
Så ikke gjør det.
Visse partier har prøvd å oppheve forskjellige lover, -
- i det de hevder at vedvarende bruk av opphavsretten -
- fører til en evigvarende opphavsrett, som vil være i strid med grunnloven.
- Takk for lunsjen. - Det er noe jeg har villet si deg.
Det er slutt mellom Rose og meg.
Jeg avsluttet forholdet.
Nei... Hvorfor gjorde du det?
- Dere skulle jo forlove dere! - Det var før deg.
- Nei, det var etter meg. - Men før den gamle deg kom tilbake.
Jeg er ikke den gamle meg.
Jeg er bare meg.
Jeg prøver bare å finne ut av alt sammen.
Men uansett den gamle eller nye deg...
Du husker hvordan vi hadde det sammen. Nå har vi sjansen til å gjenskape det.
Det vi hadde var vidunderlig. Men det er mine eneste minner.
Alt etter deg er slettet.
Jeg er nødt til å oppdage hvordan livet er uten deg.
På egenhånd.
Så du husker ikke hvordan du slo opp med meg første gang?
Det hørtes jævlig likt ut.
Kom, vi går.
Hei. Jeg har lett etter deg overalt.
Jeg ble litt engstelig da jeg ikke så deg ved biblioteket.
Så...
Hvordan går det med forelesningene om opphavsrett?
Jeg ville faktisk snakke med deg om det.
Jeg har bestemt meg for å slutte med jusstudiene.
Jeg vil få meg en leilighet i byen.
Nå skjer det samme om igjen.
Pokker heller, Paige.
Jeg har gjort mange feil.
Dette handler ikke om deg eller noe du har gjort.
Dette handler om meg. Hvem jeg ønsker å være. Hvem jeg er.
Bare si meg hva jeg skal si, så jeg ikke mister deg en gang til.
Det vil du ikke.
Et øyeblikk som gir inntrykk.
Et sterkt øyeblikk som kan medføre en forandring -
- og som gir ringvirkninger langt utover det vi kan forutse.
Noen partikler kolliderer.
Så de ender nærmere hverandre enn før.
Mens andre virvles av sted mot store eventyr.
Og ender opp på steder du aldri hadde trodd de ville.
Det er sånn slike øyeblikk er.
Uansett hvor hardt du prøver, -
- kan du ikke kontrollere hvordan de vil påvirke deg.
Du må bare la partiklene som kolliderer, lande der de vil.
Og vente... til det neste sammenstøtet.
Jeg lover å hjelpe deg å elske livet.
Og alltid være øm og kjærlig og vise tålmodighet slik kjærligheten krever.
Å snakke, når ord er påkrevd, og å tie sammen, når de ikke er det.
Å være enig om å være uenige om jordbærkake.
Og å leve i varmen fra ditt hjerte, hvor jeg alltid vil høre hjemme.
SNØDAGEN
Hei.
Håper du ikke har reist helt til byen for varm kakao?
Jeg flyttet faktisk til byen for et halvt år siden, ved Rogers Park.
Sier du det? Så bra.
- Jeg har begynt på kunstskolen igjen. - Tuller du?
- Det er helt utrolig. - Ja, jeg følger noen klasser.
Det er helt sprøtt at hendene mine husker det hjernen har glemt.
Ja.
Tusen takk.
Jeg har ikke gjort noe.
Du har gjort alt.
Du tok meg for den jeg er.
Og ikke for noen du ønsket at jeg skulle være.
Jeg vil bare at du skal være lykkelig.
Det er alt.
Er det ikke et cubansk sted her i nærheten -
- hvor vi pleide å gå når det var stengt her?
Jo, det er... Husker du det?
Nei.
Jeg skulle ønske. Men hukommelsen er ikke tilbake.
Jeg har vært en del sammen med Sonja, -
- og jeg har bedt henne fortelle ting om oss.
Ja vel. Hva har hun sagt, da?
At hun ikke tror at du er sammen med noen annen for tiden.
Det har hun faktisk helt rett i.
Og du? Er du sammen med noen?
Bra.
Har du lyst til å gå til det cubanske stedet -
- sammen med meg?
- Kan jeg godt. - Fint.
Hva med å prøve et sted vi ikke har vært på før?
- Det har jeg lyst til. - Etter deg.
PARET SOM FILMEN B YGGER PÅ, ER I DAG LYKKELIG GIFT OG HAR TO BARN.
HUN GJENVANT ALDRI HUKOMMELSEN.
Norske tekster: Trine Borg